Blogginlägg
Malmöfestivalen tillbaka med storpublik
Millencolin dundrade loss på Malmöfestivalens stora scen på tisdagskvällen.
Reeperbahn, med Dan Sundquist längst fram, lockade en ny yngre publik med sin musik.
Melissa Horn syntes knappt på den stora scenen men i den stora tv-skärmen var hon tydligt närvarande.
UNDER DEN SENASTE VECKAN HAR Malmöfestivalen varit tillbaka. För några dagar sedan skrev jag några rader om Richard Lindgrens konsert i Bluestältet, en av de mindre scenerna, på en festival med många olika typer av musik och många olika storlekar på scener.
Förutom Lindgren såg jag under tre dygn ingen konsert från början till slut utan lät mig vandra mellan de olika scenerna, trängas med folk och njuta av levande musik på en behagligt sporadisk och distanserad nivå. Och det var väl egentligen ingenting som musikaliskt lyckades fästa i min marinerade musikhjärna.
Richard Lindgren Band (se programförklaringen till vänster, där de inte ens bemödat sig att stava Richards förnamn rätt...) i Bluestältet blev första anhalten. En lång konsert som nästan sög must ur både kropp och själ. Efter en sen middag på Akropolis på Davidhallsgatan (rekommenderas!) inne på en tyst lugn gård passerade vi Gustav Adolfs Torg där Reeperbahn höll på att avsluta sitt framnträdande på Gustavscenen.
Reeperbahn har i år gjort en ”Lolita Pop” och återförenats efter en hel massa år och turnerat runt i Sverige. Gruppen, som hade sina framgångar runt 1980, innehåller idag flera originalmedlemmar men saknar naturligtvis Olle Ljungström som avled 2016. Årets upplaga innehåller lite märkligt soloartisten Moto Boy men det är Dan Sundquist, som skrev bandets låtar tillsammans med Olle, som håller i snacket och sjunger. Och jag kunde precis bakom Sundquist skymta trummisen Peter Korhonen.
På väg till hotellet hamnade vi i mitt i finalen på Viktor Leksells konsert på ett fullständigt packat Stortorget där publiken framför festivalens största scen till 95 procent var 16½-åriga tjejer som sjöng med i varje strof. Fascinerande.
Sista kvarteret innan hotellet fick en dos av Black Jacks dansbandsmusik utan att knappt höra vad det handlade om.
MÅNDAGEN PÅ MALMÖFESTIVALEN var mindre planerad. Efter en tidig middagspizza på Saluhallen gick vi mot de centrala delarna av staden, passerade Stora Scenen där Sabina Doumba höll hov framför ungdomarna utan att framkalla något engagemang eller intresse hos oss.
Hamnade så småningom ännu en gång vid Gustavscenen där Syster Sol skulle uppträda. Ett spektakulärt framträdande som blandade reggae, soul och modern r&b. Det var mer visuellt underhållande än rent musikaliskt.
På vägen hem till hotellet passerade vi återigen Stora Scenen där Melissa Horn skulle uppträda. Det var alltså en ganska lågmäld avslutning på kvällen och Stortorget var inte fullpackat med folk. Med hjälp av sina musiker höjde Melissa stundtals tempot och volymen men på håll var det svårt att upptäcka någon aktivitet på den stora magnifika scenen. Men i den stora tv-skärmen vid sidan av scenen såg man tydligt Melissa fast ljud och bild var lite osynk.
Måndagskvällens dansband nära hotellet hette Engdahls och det första jag hörde på avstånd var en menlöst svag version av Nick Lowes ”Half a boy and half a man” som inte gav upphov till närmare beskådande.
I DETTA HETA KLIMAT STÄLLDE VI in Köpenhamnsbesöket och tog en cykelpromenad längs kusten mot Öresundsbron och lät musikintresset på scen vänta till sent på kvällen. Efter en lång trevlig sittning med Richard Lindgren på Bullen i centrala Malmö tajmade vi in Stora Scenen där Millencolin, Örebros största rockhjältar, blev sena ersättare till amerikanska Bad Religion då det bandet ställt in hela sin turné.
Stortorget var långtifrån fullpackat när Millencolin 21:15 steg ut på den enorma scenen. Dundrande rockigt drog Nikola & Co igång i ett sedvanligt högt tempo. Däremot tyckte jag inte volymen var tillräckligt övertygande fast jag stod bara ett 20-tal meter från scenen. Kanske var det min hörsel? Däremot var det ännu en gång uppenbart att ljud och bild inte riktigt hängde med varandra.
/ Håkan
En ”juvel” från Idaho att älska
ÖREBRO LIVE #72: Niclas Ekholm 2013
<< | Augusti 2022 | >> | ||||
Må | Ti | On | To | Fr | Lö | Sö |
1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 |
22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 |
29 | 30 | 31 |
Bengt Gustafsson 1/04: Hej Hunter/Wagner var med Lou under slutet av 1973. Men under den korta tiden t...
Jarmo Tapani Anttila 25/03: Har försökt hitta denna skiva i Sverige men ej lyckats. Var fick du tag på de...
Kjell J 7/03: https://americana-uk.com/jesper-lindell-before-the-sun Här kan du "compare not...
Magnus Andersson 12/02: Hej Håkan, Tack för din spännande "best of 1973/74" lista! (Jag tror att Br...
Bengt Gustafsson 1/02: Iechyd da is the Welsh word for cheers, meaning good health. It is used when yo...
Johan S 15/01: Fantastiskt album! Allt knyts ihop under dessa år, Faces, Stewart och Stones. ...
Lena 14/01: Tack Håkan, för fina recensioner. ...
Björn 27/12: Hallå Håkan! Likt en vilsen orienterar utan karta och kompass lyser du upp min...
Johan S 19/12: Kan bara hålla med. En av pubrockens juveler!...
Björn 2/12: Som vanligt har redaktören skrivit initierat och med stort hjärta. En liten an...
![](/images/hakan.jpg)
![](/images/musikon.gif)
Kommentarer till blogginlägget:
mvh/HåkanSvar:
Nej, det missade jag tyvärr. Åkte hem onsdag.